I tidigare avsnitt...
Ni ljuger och ni vet det! En av dem sköt Billy. Jag såg det!
Vi har inga bevis för det.
Ni är rädda att förlora mig om jag inte gör allt helt perfekt.
Jag hittar rikemansbarn, lägger nåt i deras glas-
- och roffar åt mig deras rikemansgrejer.
Jag har lagt alla mina pengar på dig. Jag behöver din hjälp.
Tänk om jag kunde hitta personen som orsakat ilskan inom mig.
Det är inte ilska - det är gift.
Får jag en 75:a O'Harrens?
Jag gillar att göra flickvänspannkakor.
Det var han som hoppade över räcket och sen försvann.
Jag dödade och begravde dig.
Kriminalare Connors? Ni är gripen för mord.
- Jag tar pengarna. - Jag vill ha firpannkakor!
Okej. Då ska vi prata om vad som definierar en hjälte.
Som vi pratat om de senaste veckorna-
- så följer de bästa hjältarna - de vi älskar och omhuldar - en båge.
Odysseus, Dorothy, Rick och Morty...
De har alla gått samma väg. De har svarat på kallelsen.
Träffat mentorn och stridit mot tröskelns väktare.
De har kommit ur det starkare än de nånsin varit.
Men i slutet av bågen, när gummit möter vägen...
...så får han punka på däcket. Nåt slår omkull honom hårt.
Och hjälten regredierar. Han förlorar allt.
Blir mindre än vad han var när vi träffade honom.
För om en hjälte ska vara en faktisk hjälte-
- så måste han födas på nytt. Ur ingenting.
Få ut henne härifrån.
- Finns det ett erkännande? - O'Reilly spelade in Connors...
...när han pratade om er son Williams död.
- Vi utreder det som sägs på bandet. - Connors? Heter han så?
Vi ska granska Tyrones version av händelseförloppet.
Vad händer härnäst?
Kriminalaren är avstängd i väntan på vidare utredning.
- Och efter det? - Det beror på vad utredningen visar.
Vi har satt nya utredare på fallet.
Ni kan räkna med att bevisen kommer att undersökas grundligt.
Det räknade jag med för åtta år sen, och här står vi nu.
Jag lovar. Jag ska hålla er underrättade om utvecklingen.
Tack.
Är det allt ni tänker säga?
Ja, Tyrone. Vi går.
Går ni verkligen tillbaka till bilen som om inget hänt?
Jag hade rätt! I alla dessa år hade jag rätt.
Billy var den jag sa att han var. Min bror var en hjälte.
Tala inte om för mig vem Billy var. Våga inte!
- Mamma... - Du har väl skolarbete att göra?
Vem i helvete bryr sig om skolarbete?
Vårda språket!
Sätt dig i bilen. Vi ska prata om det här senare.
Vad skulle du säga om jag var ute hela natten?
Utan telefon. Jag måste till skolan och du har gjort mig orolig för...
Vad gjorde du?
Inget i alla världar kommer att förgöra oss som vi själva.
Herregud. Hur länge har du varit borta?
- Hur länge ska vi alla sova? - Tant...
Säg inte "tant" till mig. Ännu en kris är på väg.
Vare sig vi vill det eller inte så är den på väg.
Och den är nära.
Och nog fan gör vi allt för att föra den närmare.
- Det du säger går inte ihop. - Det Roxxon gör, Evita...
Gräver upp allt som gör den här platsen speciell...
De har satt hjulen i rullning.
De tillkännager gladeligen att de är månader från att förstöra stan.
- Vi kan inte stoppa det. - Vem kan göra det då?
De kan.
Det gudomliga paret. Varje gång.
- Den ena har träffat den andra. - Tänk om han inte har det?
Fråga honom. Din kille Tyrone.
- Du behöver vila. - Han litar på dig.
Är det nån han skulle berätta för så är det du.
- Fråga honom, snälla. - Okej. Jag ska fråga honom.
Var bara snäll och vila lite.
Jag vet inte vad du gav mig, men jag flyger.
- Du då? - Jag börjar närma mig.
Hur kan jag få hit dig till mig?
Du kommer att tycka att det låter dumt.
Jag lovar dig att jag inte kommer att göra det.
Jag vill veta dina största förhoppningar.
Mina största förhoppningar?
Jag har nyligen insett... att jag kan se in i folks förhoppningar.
- Det låter overkligt. - Det är det i allra högsta grad.
Men det är också fantastiskt.
Och när jag rör vid nån, den rätta personen-
-på det rätta stället...
...så kan jag stiga in...
...och se vartåt deras förhoppningar är riktade.
Dina tycks gå åt ett enda håll.
Men den verkliga finessen...
...den jag alldeles nyligen har fått kläm på...
...är att jag kan göra mer än bara se förhoppningar.
Jag kan stjäla dem. Och känna dem. Och ha dem helt för mig själv.
En hjältes regression börjar ofta med ett trauma.
Ett som på nåt sätt är ett resultat av vederbörandes handlingar.
En oavsiktlig konsekvens av dennes nyfunna förmågor.
En närståendes död, en upptäckt sanning-
- eller en dröm som när den besannas uppenbarar sig som en mardröm.
Det traumat chockar vår hjälte-
- och inger samma rädslor som höll honom tillbaka innan resan började.
Men rädslorna som plågar honom är nu förstärkta.
Och vår hjälte, som nu är starkare-
- kan använda den styrkan för att förstöra sitt eget liv.
När allt tagits ifrån en... vad finns då kvar?
Hallå?
- Är det nån hemma? - Tandy! Hej. Förlåt, jag bara...
- Mår du bra? Du ser krasslig ut. - Det blev för mycket whiskey i går.
Och därför, min kära, håller jag mig till haschbakelser.
- Är det där...? - Tyvärr inte.
De är till min pappa. Han frågar efter dem hela tiden.
- Ska du ge honom kakor senare? - Nej, han ska äta lunch med oss.
- Går det bra? - Ja. Självfallet.
Pappa, Tandy är här.
Hej, Tandy. Ledsen för...
Jag har inte vant mig vid att kroppen inte svarar som jag vill.
Han får inte flytta hem förrän han kan gå. Men han gör goda framsteg.
Och han är här hos oss. Det är allt som spelar roll.
Det gör mig glad att se er tillsammans igen.
- Varför är du här? - För att jag nitade Benny.
- Varför är inte han här? - Jag pratar inte om slagsmålet.
Det är inte den verkliga anledningen. Så jag frågar igen:
- Varför är du här? - Borde jag veta vad ni pratar om?
1812 års krig. Hur slutade det?
Skojar ni? Jag går i er historieklass!
Ut med armarna. Handflatorna upp.
Hur slutade det?
Freden i Gent undertecknades 1814.
Ja, det var det juridiska slutet, men inte slutet på stridigheterna.
Slaget vid New Orleans fortsatte in i januari, jag vet.
Folk dog för att ingen visste att de fick sluta strida.
Och vad? Tror ni att jag utkämpar ett krig som är över?
Gör du inte det? Sen Billy dog har du slagits.
För att hålla din ilska i schack. För att kontrollera din smärta.
Kriget är över, men striden rasar vidare.
Vem ska dö i den?
Är allt som det ska, Tandy?
Jag mår bra.
- Vill du ha lite te? Det vanliga? - Ja.
- Jag sätter på vatten. - Tack.
Har du bestämt dig för vad du vill göra? Angående Roxxon.
- Nej, jag vet inte. - Otroligt att det har gått åtta år.
Jag vet att det är objektivt sant...
Din far var en bra man, Tandy. Den bäste.
- Jag saknar honom varje dag... - Ursäkta mig.
- Mår du bra, Tandy? - Ja.
Ursäkta min pappa.
Han försöker fortfarande få rätsida på alltihop.
Jag har nåt att bekänna.
Jag hade en baktanke när jag bjöd hit dig på brunch.
Jag vill erbjuda dig ett jobb på Roxxon.
- Ursäkta? - Vår avdelning expanderar.
Du är smart, begåvad...
Nathan Bowens dotter är så gott som anställd i min bok.
Vi skulle fortsätta arbetet som våra fäder påbörjade.
Vad säger du? Är du på?
Nu vet du hur det känns.
Det är viktigt att känna till att regression är ett knep.
Precis som de flesta aspekter av berättelsen.
Våra hjältar kan aldrig återgå till de som de brukade vara.
Den personen är borta.
Den personen är död för alltid och kommer aldrig tillbaka.
Våra hjältar kan inte bara trycka på "starta om".
De kan inte göra sina största trauman ogjorda.
Men många hjältar försöker göra precis det.
De dyker tillbaka in i det liv som de så desperat försökte fly.
Vad som än krävs för att hejda smärtan.
Vad de än kan göra för att kväsa ångern.
Det här är ett desperat försök att göra allt som det var förut.
Hej.
- Det är så skönt att se dig, Liam. - Mår du bra?
- Ja. Jag har bara saknat dig. - Jaså?
Sen jag åkte fast har jag inte hört ett ljud från dig.
Jag antog att du hade stuckit från stan.
Sen hörde jag att du inte gjort det, så jag antog att du hade...
...gått vidare.
Nej. Nej, nej, nej, Liam. Jag har snarare rört mig bakåt.
Det bara... Det tog mig ett tag att få råd att betala din borgen.
Men jag fixade fram pengarna. Fick ut dig. Jag är här.
Kom, jag vill visa dig en sak.
Är du redo att prata än?
Jag tar det som ett nej. Förstår du hur nära du är att bli relegerad?
Är det vad du vill?
Är det här du bor?
- Ja. - Det är större än jag trodde.
Det blir kallare också.
Särskilt när man är ensam.
- Saker och ting kan bli bättre. - Kan de?
- Om du skulle låta dem bli det. - Jaså?
För trots att jag fått som jag ville så är inget bättre.
För att du har definierat dig själv genom det värsta du råkat ut för.
Det behöver inte vara sant.
Men först måste du välja att avsluta kriget.
Ska jag isolera mig som ni?
Med en Bibel och en massa vackra tal som inte betyder nåt?
- Är det så du tror att mitt liv är? - Jag tror inte att ni har någon.
Jag tror att ni lever i en helig låda ensam och beskyddad.
Ni låtsas att ni känner Guds närvaro.
I själva verket har ni satt er här för att slippa känna nåt.
Vet du varför jag bor här?
För att det är gratis, trodde jag, men sättet du ställer frågan på...
Jag har alltid velat gifta mig här.
- Gifta dig? Du? - Ja.
- Vad är det frågan om? - Vad menar du?
Du säger snälla saker och pratar om giftermål.
- Än sen? - Sen när är du så förhoppningsfull?
Vet du vilka drömmar jag fruktar mest innan jag somnar?
De bra.
De lyckliga. De förhoppningsfulla.
För sen vaknar man och är tillbaka i sitt eget liv och...
Jag insåg en sak när jag var utan dig.
Det är mitt eget fel.
Jag fruktar de drömmarna för att jag inte försöker förbättra mitt liv.
Det är slut med det.
Jag vill bygga ett liv.
Ett lyckligt liv. Till sist.
Kyrkan är inget gömställe för mig. Det var här jag fann svaren.
Tror ni att ni eller den här Gud har svar till mig?
Ni har ingen aning om vad jag gått igenom. Ni känner inte mig.
Inte er Gud heller, för han finns inte.
Du var en bra dröm, Liam.
Jag behövde bara vakna för att inse det.
- Tyrone... - Flytta på er.
Går du ut härifrån så finns det inget jag kan...
Flytta på er, sa jag!
Tandy?
Vad i helvete håller du på med?
- Mår ni bra? - Gå bara.
- Förlåt. - Nu.
Vi som publik vill förstås se våra hjältar från deras bästa sida.
Vi hoppas att de ska rädda oss alla. Ta sig ur den nedåtgående spiralen.
Men ibland är spiralens lockelse för stark.
Ibland är våra hjältar för svaga.
När det händer så kan en av två saker ske:
Antingen så bevittnar vi vår hjältes död...
...eller inser att vi varit åskådare till uppkomsten av nåt annat:
En skurks födelse.
Jag sa åt honom att göra inspektörsprovet.
Han hade rätt meriter, eller hur? Men Fuchs vägrade ge upp sin rond.
Jag åkte med honom några dagar när vi var i stabsläge.
Alla i det där jäkla området visste vem han var.
Fuchs hade vunnit deras förtroende.
- Han var en bra man. - Ja.
Har nån ett glas till mig?
Tack.
För Fuchs!
En toppenkille. En stabil polis.
Det är en jäkla tragedi att han hamnade i dåligt sällskap.
Hur känns din lilla jakt på rättvisa nu, New York?
Trodde du att dina Youtube-videor skulle hålla mig bakom galler?
Ligg inte kvar för länge. Du och jag är inte klara med varandra än.
Whiskey. Kall och fin.
Vi måste prata.
- Nu? - Det är viktigt.
- Jag vet att du går igenom mycket. - Gör du?
Vad det än är så kan jag hjälpa dig.
- Nej, det kan du inte. - Jo, det kan jag.
Men du måste prata med mig.
- Jag var på polisstationen i morse. - Var du? Varför?
- För polisen som... - Tyrone?
- Tandy, vad...? - Håll dig borta från mitt huvud.
Tror du verkligen att jag vill vara där?
Hej, märkligt aggressiva lilla flicka.
Ty har en tuff dag, så skrik på honom en annan gång.
- Håll dig utanför det här. - Skulle inte tro det.
Pallra dig härifr...
Nej!
- Herregud. - Hur kunde du...?
Det är du.
Evita?
- Vad fan gjorde du? - Jag skadade henne inte.
Gjorde du som du gjorde mot killen i kyrkan?
- Du tittade inte bara. - Varför bryr du dig?
Jag bryr mig för att du gjorde det mot Evita!
- Vad var det? Tala om det för mig. - Jag behöver inte säga nåt till dig.
Tror du att vi har nåt slags partnerskap?
Det har vi inte. Jag är inte skyldig dig ett dugg.
Jag kom hit för att säga åt dig att hålla dig borta från mitt huvud.
Jag behöver inte ditt drama. Jag har nog i mitt eget liv.
Lägg av. Jag skulle ge pengar för att ha dina problem.
Din polis har erkänt. Du vinner.
Vill du veta vad jag har vunnit? Ingenting.
Det har snarare blivit värre.
Pappa har gått in i sig själv. Mamma tittar inte ens på mig.
Trodde du att det skulle lappa ihop din familj? Herregud, Ty.
Jag ska ge dig ett tips från den riktiga världen:
Inget förändras. Det bara är, om och om igen.
Du tror att du har det tufft...
Tufft? Du såg vad min pappa gjorde mot min mamma, eller hur?
Sån är jag också.
Och det var vad jag gjorde mot Liam i kyrkan. Tog ut min skit på honom.
- Varför? - För att jag är en vrickad satmara.
Har du ens pratat med din mamma om det här?
Nej, men du och jag tänker likadant. Sårar man inte så blir man sårad.
- Det är inte så jag ser det. - Det lär du göra om du växer upp.
Och inser att du inte kan få din brorsa tillbaka.
Ursäkta mig om jag inte tar hälsoråd av familjen Bowen.
Dra åt helvete, Tyrone!
Vi ses i dina drömmar.
Nu kanske ni undrar vad poängen med regression är.
Varför se vår hjälte gå igenom det här?
Berättelsen handlar inte om hjälten, utan om oss.
Hjältar begår misstag för att vi gör det.
De gör saker som de ångrar för att vi gör det.
Likt de flesta berättelser så är myten en spegel.
En som vi håller upp för att se oss själva tydligare.
Och det är det mänskliga tillståndets moment 22.
Oförmågan att se oss själva för de vi är.
Vi kan ofta bara göra det genom nån annans ögon.
Och när vi gör det så kanske vi inte gillar det som personen ser.
Så när vi beskådar våra hjältars uppgång och fall-
- borde vi inte fråga oss: "Kommer de att bättra sig?"
"Kan de höja sig?" Nej.
När gummit möter vägen, när det blir punka på däcket-
- så borde vi fråga oss: "Kommer vi att bättra oss?"
"Kan vi höja oss?"
Liam?
Liam, är du här? Jag är skyldig dig en ursäkt.
Liam?
Ja, mr Scarborough. Jag är här nu. Jag ska fixa det.
Jag vet inte. Värmen sköt i höjden. Jag sa ju att jag ska fixa det.
Toppen. Dan.
Det vore nog säkrast om ni backade...
Gick det bra?
Vad i...?
Lystring, alla enheter. En misstänkt i mordet på Fuchs har identifierats.
Ryck ut till 1344 Solomon Place. Det här går ut till hela stan.
Tyrone.
Sitt ner, är du snäll.
Fråga vad du än vill fråga.
Varför gjorde ni ingenting?
Ni lyssnade aldrig på mig. Ni försökte inte ens.
- Tror du att det var så? - Det var så.
Om du talade sanning så betydde det-
- att en polis mördade en tonårskille och sopade igen spåren efter sig.
Och det betyder att han fick hjälp. En hel massa hjälp.
När polisen blir nervös och beslutar att knyta ihop lösa ändar...
...vad händer då med den lille pojken som är det enda levande vittnet?
Jag var inte rädd för dem.
Den lyxen hade du, men din far och jag hade inte råd med den.
Vi var tvungna att vara rädda.
Om du levde eller var död hade ingen betydelse för dem.
Det har det fortfarande inte.
- Det du gjorde... - Vi fick honom på band.
En vit polis erkände att han dödat en svart yngling.
Har du haft ögonen öppna, Tyrone?
För i världen vi lever i så betyder det absolut ingenting.
Så vad borde jag göra? Bara ge upp?
Du satte dig själv i deras hårkors igen.
Nån måste göra det, annars förändras ingenting!
Jag har redan förlorat en son.
Och om jag inte står upp så var det förgäves.
"Vårda språket. Dra upp byxorna." När ska det ta slut?
Vi har alla möjliga slags regler, men du sa det bäst:
Även om jag gör allt perfekt så kan de ändå ge sig på mig.
Så varför vara perfekt?
Varför inte stå upp för världen som den borde vara?
Tänk på mina barn. Dina barnbarn.
Alla som älskar dig... Hur skulle det gå för dem om nåt hände dig?
Jag såg honom dö.
Jag kunde inte gå därifrån.
Vad det än skulle kosta så kunde jag inte det.
Du är här. Okej?
Det är inte Billy. Du måste släppa det.
Sluta. Släpp allt. Alltihop. Skuldkänslorna, ångern, rädslan.
Jag vet inte vem jag är utan det.
Jag vet vem du är.
Jag ser det varje dag.
Jag ser ditt mod, din intelligens och din viljestyrka.
Du är mer lik din bror än du nånsin kan ana.
Det inspirerar mig.
Nästan lika mycket som det skrämmer skiten ur mig.
Tyrone Johnson! Du är gripen...
- ...för mordet på polisman Fuchs. - Spring, Tyrone!
Jag vet att du är här, mamma. Dörren var olåst, och jag...
...vill prata om allt.
Om pappa.
Om mig.
Jag vet inte, jag bara...
Jag behöver...
Kom fram, Tandy.
- Vem är du? - Mr Scarborough hälsar.
Jag dödar mamma om tre sekunder om du inte kommer fram.
Och jag bluffar inte, vet du. Tre...
När gummit möter vägen och däcket får punka...
...två...
...så kommer vi att ställa oss frågan som är hjärtat i alla myter.
...ett.
"Vilka är vi?"
Text: Fredrik Ringstedt-Axberg www.sdimedia.com